KWAIDAN
Översättning: Hashiguchi/Schicke www.btistudios.com
DET SVARTA HÅRET
För längesen bodde det en ung samuraj i Kyoto.
Han hade fallit i fattigdom när hans herre blev ruinerad.
Han fick en tjänst hos en blivande guvernör-
-i en avlägsen provins.
Ta väl hand om dig.
Jag har fortfarande en framtid.
En man måste sträva efter att förbättra sin ställning.
Jag kan inte fortsätta vara herrelös och ruttna bort här för din skull.
Måste du lämna Kyoto?
Jag ska arbeta hårdare och väva dag och natt.
Jag ska arbeta som en slav. Jag ber dig, kan du inte tänka om?
Om jag missar det här tillfället är det ute med mig.
Du får inte hindra mig.
Du blir lyckligare om du gifter dig med en man från en bra familj.
Det finns inget mer att säga. Jag är trött på att vara fattig!
Eftersom ni ska resa tidigt i morgon bör vi avsluta för i kväll.
Gå före med bruden till sovrummet.
Då var min dotter äntligen gift!
Jag känner mig mycket lättad.
- Det gläder mig att ha er i familjen. - Jag tackar ödmjukast.
Han vet vilka plikter det medför.
Ta väl hand om vår dotter, är ni snäll.
Ja.
Samurajen förstod inte värdet av kärlek.
Han lämnade en bra hustru, gifte sig för att förbättra sin ställning-
- och tog med henne till sin nya tjänst.
Men det var på grund av fattigdom och ungdomlig tanklöshet.
Hans andra äktenskap blev inte lyckligt.
Hans nya fru var självisk och hjärtlös.
När han tänkte på sin tid i Kyoto blev saknaden outhärdlig.
Han upptäckte att han fortfarande älskade sin före detta fru-
- mer än han nånsin kunde älska sin nuvarande.
Han började förstå hur orättvis och otacksam han hade varit.
Minnet av kvinnan som han behandlat så grymt...
hennes stillsamma tal...
hennes vackra leende, hennes mjuka, nätta rörelser...
hennes oklanderliga tålamod...
det var sånt som ständigt plågade honom.
Vi slutar!
Alltid samma spel.
Jag är så trött på det!
Ni kan dra er tillbaka.
Ni ska kanske gå lägga er först.
Det verkar som om er make fortfarande läser.
Vilken otacksamhet!
Det är bara tack vare min familjs ställning som du kan leva som du gör.
Du har utnyttjat oss.
Innerst inne drömmer du om ditt gamla liv.
Du förnedrar mig!
Daggen kommer att göra er sjuk.
Ni borde gå tillbaka till sovrummet-
-och muntra upp er fru.
Att ta hand om henne, det är väl din uppgift?
Jo, kanske det.
Hon kan återvända till sina föräldrar i morgon om hon vill.
Jag står inte ut med att se hennes missnöjda min.
Hälsa henne det.
Jag var trots allt ung och dum.
Jag ska leta upp kvinnan som jag övergav.
Jag har beslutat att göra bot för mina synder.
Men åren hade gått.
Hans tjänsteperiod löpte ut-
- och den 10 september kom han till Kyoto där han bott med sin fru.
Det var midnatt, och staden var tyst som en begravningsplats.
När kom du tillbaka till Kyoto?
Nyss.
Alldeles nyss.
Hur hittade du vägen hit i mörkret?
- Du måste vara trött. - Sitt kvar. Du behöver inte göra nåt.
- Jag sätter på vattnet. - Jag vill inte ha.
Du har inte förändrats alls.
Du ser precis likadan ut som då.
Jag har inte kunnat glömma ditt ansikte ens i ett ögonblick.
Eller din röst, som var mig så kär.
Förlåt mig.
Jag var hjärtlös. En dåre.
Jag förtjänar bara förakt.
Ända till i dag, då min tjänsteperiod löpte ut-
- har jag längtat efter att återvända till dig.
Vad jag har ångrat min själviskhet!
Jag har varit så olycklig utan dig.
Tanken på att inte få gottgöra dig har plågat mig ständigt.
Jag har tänkt länge på hur jag kan ställa allt till rätta.
Så fort jag kunde ville jag resa till Kyoto för att leta upp dig.
Jag har skyndat mig hit genom natten.
Jag uppskattar att du bryr dig så mycket om nån som mig.
Förlåt mig.
Var snäll och förlåt mig. Jag var en idiot.
Klandra inte dig själv så.
Jag ber dig, du ska inte lida för min skull.
Jag har ändå aldrig sett mig som värdig att vara din fru.
Säg inte så...
Jag visste att det var så, men ändå blev jag en börda för dig.
Det var likväl grymt av mig att lämna dig så.
Det var på grund av fattigdomen.
I övrigt behandlade du mig alltid väl.
Jag hyser inget agg.
Jag önskade dig bara lycka.
I min ensamhet bad jag för det dag och natt.
- Jag ska gottgöra dig. - Nej då...
Du har rest ända hit.
Bara att få se dig gör mig lycklig...
även om det bara är en kort stund.
Bara en kort stund?
Jag ska se till att det varar i en evighet!
Om du inte misstycker vill jag leva med dig för alltid.
Jag ska aldrig överge dig igen, vad som än händer.
Jag känner så väl igen doften av ditt hår.
Samma glänsande hår.
Dina ögon.
Din förtjusande näsa.
Dina mjuka kinder.
Och...
Jag har redan glömt min sorg.
Sen du reste härifrån har det hänt mycket i Kyoto.
Det kan jag tro.
För mycket för att berätta på en natt.
Snart är det gryning.
Det här rummet väcker kära minnen.
Här tillbringade vi vår bröllopsnatt.
Jag minns våra nätter här. Det vore synd att sova nu.
Jag vill fortsätta prata med dig, om det förflutna, nuet och framtiden-
- och njuta av den lycka som jag känner nu.
För mig är det också som en dröm.
Jag vill inte heller sova och förlora dig, nu när du äntligen kommit hem.
KVINNAN I SNÖN
I en by i Musashiprovinsen-
- bodde det två skogshuggare vid namn Mosaku och Minokichi.
Mosaku var en gammal man.
Hans lärling Minokichi var en ung man på arton år.
Varje dag gick de till skogen som låg ett tiotal kilometer från byn.
En bitande kall dag hamnade de i ett snöoväder på vägen hem.
Färjkarlen hade lämnat sin båt på andra sidan floden.
Det var inte rätt dag för att simma.
Jag tänkte göra samma sak med dig-
-som jag gjorde med den andre mannen.
Men jag kan inte låta bli att tycka synd om dig.
Du är ju så ung.
Du är en vacker yngling.
Jag tänker inte göra dig illa.
Men...
om du berättar för nån om det som du har sett i natt-
- om så ens för din egen mamma, då kommer jag att veta om det.
Och då dödar jag dig.
Lägg mina ord på minnet.
Har du förstått?
Jag ska gå nu.
Jag får försöka sälja lite ved för att få in pengar.
Du kommer inte att kunna arbeta på ett bra tag.
Inte förrän det blir varmare.
Du verkar vara illa däran.
Ät nu risgröten innan den kallnar.
Du måste vara försiktig i framtiden.
Jag såg gamle Mosaku.
Det var som om han hade blivit tömd på blod.
Man kan frysa ihjäl i kylan.
Om det händer igen kommer du inte undan så lindrigt.
Lyssnar du på mig?
Du svarar inte vad jag än säger.
Ett år förflöt.
När han blev frisk började han arbeta igen.
Varje morgon gick han ensam till skogen-
- och återvände med vedknippen i skymningen.
- Vart är du på väg så här dags? - Till Edo.
Nu?
Ja.
Mina föräldrar har gått bort.
Mina släktingar kan kanske hjälpa mig att hitta anställning.
Har du syskon?
Inga alls?
Jag hoppas ändå att du kan hitta ett bra arbete där.
Jag hörde att det krävs kontakter för att få en bra anställning-
-även som tjänare.
Det är kanske bättre om du gifter dig.
Och du själv?
Kom.
- Där bor jag. - Jaha!
- Vill du vila dig lite? Du stör inte. - Men...
Jag bor ensam med min mamma.
Kom nu!
Heter du Oyuki, som i "snö"? Där ser man...
Det låter vanskligt att bege sig till Edo på det viset.
Är du inte orolig över att resa ensam?
Folk är inte alltid snälla.
Unga kvinnor måste vara försiktiga.
Se upp så att du inte råkar ut för fula typer.
Kom nu hit medan det är varmt!
Oyuki födde ett vackert, ljushyat barn-
- och blev omtyckt i byn som en bra hustru.
Snön faller, regnet faller
Snön lägger sig på tebusken vid templet...
Be nu vid er farmors grav och berätta hur stora ni har blivit.
Ge henne dina blommor.
- Hon ser lika ung ut som alltid! - Ja, verkligen!
Hon har inte förändrats sen hon först kom till byn.
Det är en gåta!
- Har du varit vid graven? - Ja. Det är min svärmors dödsdag.
Där ser man!
Hon är säkert glad att ha så fina barnbarn som besöker hennes grav.
Hon måste vara nöjd. Hon sägs ha lovprisat sin svärdotter när hon dog.
- Det är inte så vanligt. - Nej, precis.
Jag har aldrig hört talas om det, hur duktig sonens hustru än är.
Nej då. Det är tack vare er som jag har kunnat ha det så bra här.
Det viktiga är att du och din man är lyckliga.
Klart att de är! Han måste vara överlycklig med en fru som hon!
Ja, naturligtvis!
Vilken ungdomlig mamma!
De flesta bondhustrur åldras i förtid om de föder tre barn.
Hon ser fortfarande ut som en jänta.
Det är en gåta.
Vad tycker du? Prova dem.
Är de kanske för små?
- Och barnens? - De är färdiga.
Inte illa! Sandalerna till nyårsdagen är redan färdiga.
Jag lossar remmarna om de sitter för hårt. Prova dem!
Javisst.
Vad de är vackra! Varför är remmarna röda?
- Du är ung ännu. - Jag har fött tre barn.
Du klär fortfarande i rött. Dina fötter är vackra.
Den sitter perfekt! Inte för hårt och inte för löst.
Precis rätt storlek.
Alla vill ha dina sandaler-
- för att de är snygga och inte går inte sönder-
-men de här är särskilt sköna!
Jag lade ner extra arbete så att du ska kunna ha dem till din kimono.
Det känns som om jag ska på en resa!
Jag har inte råd att köpa en tjusig kimono åt dig-
-men du får åtminstone sandalerna.
Med dina sandaler och kimonorna som jag syr åt-
- kommer det att bli ett bra nyår för barnen.
Kommer du att hinna?
Jag har bara några stygn kvar.
- Varför stirrar du så där på mig? - Va?
Jag kom plötsligt ihåg nåt som hände för tio år sen.
Det är lustigt, jag hade nästan glömt det.
När jag såg på ditt upplysta ansikte underifrån så här...
blev jag påmind om den natten.
"Den natten"?
Ja, det var en underlig sak som hände. Jag minns det som i går.
Jag har aldrig berättat för nån om den natten.
Jag vet inte om det var dröm eller verklighet.
Det var natten då gamle Mosaku frös ihjäl.
Det var som om han tömts på blod.
Jag såg med egna ögon hur en kvinna böjde sig ner över honom.
Hon blåste sin andedräkt på honom, som om det var vit rök.
Sen blev han stelfrusen och kunde inte röra sig.
Kvinnan lutade sig över mig också.
Jag höll på att bli förlamad!
Och sen...
Den här hemska kvinnans ögon...
De var förtrollande, som om de var från en annan värld.
Jag såg hur vacker hon var.
Hennes hy var lika vit som din.
Precis så!
Just nu såg du precis ut som hon.
Det var därför jag kom ihåg det.
Ett tag kunde jag inte glömma det ens när jag sov.
Jag blev svårt sjuk efter det.
Förstår du? I färjkarlens stuga vid floden-
-en natt under ett snöoväder-
- såg jag med egna ögon den märkliga kvinnan som tog livet av Mosaku.
Förutom dig har jag ännu inte sett en så vacker kvinna med så vit hy.
Fast jag blev förstås skräckslagen. Hon var ingen människa.
Hon var en snökvinna som törstade efter människornas värme...
Eller så var det en dröm.
Det var ingen dröm.
Jag.
Det var jag.
Jag!
Det var jag!
Där i snön.
Den natten lovade du att inte berätta det för nån.
Nu har du till slut brutit ditt löfte.
Det var ett evigt löfte mellan dig och mig, på liv och död.
Jag sa ju att om du bröt mot det skulle jag döda dig.
Du har svikit mig.
Om det inte vore för barnen som sover där...
skulle jag döda dig här och nu.
Från och med nu...
måste du ta väl hand om barnen.
Om de skulle ha minsta skäl att vara missnöjda med dig...
kommer du inte slippa att undan ditt straff.
BERÄTTELSEN OM ÖRONLÖSE HOICHI
Tiden var kommen
Det var i gryningen
den 24 mars år 1185
Genjiklanens och Heikeklanens flottor
seglade mot Dannoura
för att mötas i ett sjöslag
Tanzo från Kumano i Kiiprovinsen
stod i täten med en flagga med krigsguden Kongodoji
Efter honom kom Michinobu Kawano från lyoprovinsen
Han ledde flottan från Shikoku.
Krigstrummorna ljöd starkt
Tillsammans med sina allierade bildade Genjiklanen en mäktig flotta
bestående av tretusen krigsfartyg
De seglade mot Heikeklanens flotta för att omringa den
Båda klanerna var ivriga att börja strida
och de båda arméerna kastade sig mot varandra.
Det var general Yoshitsune som förde befälet
över Genjiklanens berömda flotta
Vid Dannoura i Shimonosekisundet-
- utkämpades det sista slaget mellan klanerna Genji och Heike.
I Yashima och Shido blev Heikeklanen besegrad och flydde till västerut.
Här förgjordes klanen tillsammans med den unge kejsaren.
Notos guvernör Noritsune visste
att detta skulle bli hans sista dag i livet
Genjiklanens samurajer kunde inte mäta sig med honom
Han ville kämpa mot general Yoshitsune
"Kom an, Yoshitsune", ropade han högt!
De försökte fly till land
men de höga vågorna hindrade dem
Och när de försökte fly ut mot havet
väntade Genjiklanens skepp med sina bågskyttar
Alla besättningsmän blev dödade
och Heikeklanens fartyg drev fritt
En del sjönk
Andra var tomma
Det såg ut som om den långa kampen
mellan de båda samurajklanerna
hade nått sitt slut
Nii no Ama såg
att slaget närmade sig sitt slut
Hon höll barnkejsaren i sin famn.
"Även om jag är kvinna"
"tänker jag inte bli dödad"
"eller tagen till fånga av fienden"
"Jag ska ta med Hans Höghet till andra sidan"
"Om ni är lojala följer ni med mig"
Och i 700 år har det vilat en förbannelse-
-över detta hav och dessa stränder.
Därför finner man här tusentals Heikekrabbor-
- som har människoansikten på sina ryggsköldar.
Även efter att Amidatemplet byggdes i Akamagahara-
-för att ge själarna frid...
skedde det emellanåt märkliga saker.
Hoichi!
Hoichi?
Här är du alltså? Se upp så att du inte faller ner i brunnen.
Javisst.
Osho-sama vill att du vaktar medan vi är borta.
Han ska förrätta en likvaka hos en död sockenbo.
Ja.
Det finns en bit vattenmelon i köket. Ät den medan den är kall.
- Tack! - Bra.
Jag sa till honom att vara försiktig.
- Ja, han är fortfarande ny. - Jag tror inte det är nån fara.
Vem är där?
Är ni tillbaka, Osho-sama?
Ingen kommer hit så här sent på natten.
Det är nog bara inbillning.
Hoichi!
- Hoichi! - Ja.
Vem är ni?
Jag är blind. Jag har inte varit länge vid det här templet.
Jag trodde mig höra nån i trädgården nyss, men...
Jag ber om ursäkt. Förlåt mig.
Var inte rädd.
Jag bor här i närheten-
- och jag har blivit ombedd att ge dig en hälsning.
Min herre, en mycket högt uppsatt person-
- är på besök i Akamagahara med sitt stora följe.
Han kom hit för att se det gamla slagfältet vid Dannoura.
Min herre har hört talas om hur väl du framför sånger om slaget-
- att du till och med överträffar din lärare.
Han önskar få höra dig spela.
Så ta nu med din biwa och följ med till vårt hus.
Det vore en stor ära.
Men jag är tyvärr inte bra nog än.
Det vore oklokt av dig att tacka nej.
Er herre låter som en väldigt högt uppsatt person.
Ja. I normala falla hade du inte fått vara i hans närvaro.
Vilken lycka för mig!
Öppna porten!
Hallå, är det nån här?
Jag har hämtat Hoichi!
Ta av dina sandaler.
- Är det en till? - Han sköljdes upp på land.
- Det måste vara ett spöke igen. - Folk såg irrbloss i går.
- Yasaku! - God morgon.
- Var är Hoichi? - Jag har inte sett till honom.
- Är han inte tillbaka än? - Nej.
Stämmer det att ingen av er vet när han gick härifrån i går?
Alltså, jag trodde att han hade gått och lagt sig.
- Ännu en båt sjönk i natt. - Vilken?
Gonemons. Han fångade bläckfisk.
Familjen har bett oss förrätta en ceremoni.
- Jag har sagt till prästen. - Jag förstår. Vad hemskt för dem!
- Finns det verkligen gastar på havet? - Det verkar så.
Jag har inte sett det. Finns det verkligen, Donkai?
De finns bara om man tror på dem.
- Nu talar du i gåtor igen. - Jag tror på dem.
Du skämtar med mig. Jag talar allvar...
- Det gör jag också. - Är Hoichi tillbaka?
- Ja. Ska ni gå ut? - Ja.
- Vad hände med honom? - Han har visst gått och lagt sig.
Va? När gjorde han det?
Ingen av oss vet när han kom hem.
På så vis.
Det låter som en spännande natt.
Jag sa till honom att vakta huset. Han går inte att lita på.
Nu måste jag ge ett nytt namn åt Gonemon.
- Blir det ännu en vaka i natt? - Ja.
Det ser ut att bli varmt i dag.
Vad du skrämde mig! Du bara satt där i mörkret.
Jag undrade vem du var.
- Vad har hänt? - Vad som har hänt?
Det är ingen här. Matsuzo har rest hem, så jag är ensam.
Jag trodde att du fortfarande sov. Jag tog dig för ett spöke.
- Jag blev alldeles blöt om knäna! - Jag är ledsen.
Det är ingen fara, men du har ju inte ens ätit frukost än.
Var i all världen var du i natt?
Här är din mat. Det är färsk miso, så den har inte blivit dålig.
Ta nu och ät. Och här finns kokt aubergine till kvällsmat.
Tack.
Donkai och prästen var väldigt oroliga för dig.
Var höll du hus och vad hittade du på?
- Var de så oroliga? - Det borde du väl ha fattat?
En ung man som är ute hela natten... Har du träffat nån?
Nej, verkligen inte.
Jag hade ett ärende som jag hade glömt bort.
Är det sant?
Om du har en flickvän letar ni väl med händerna så här?
Här har vi rumpan, och här...
Hoichi!
Jag är här för att hämta dig, som vi bestämde.
Javisst!
Du har väl inte berättat för nån?
Nej, det har jag inte gjort.
- Du får inte säga ett ord om det. - Nej. Det har jag förstått.
Det är gott!
Jag kunde bara ta med mig riskakor och enkel sake.
Ge lite till Hoichi medan de är färska.
Han stiger snart upp.
Han kommer att vara hungrig i skymningen.
Jaså? Och vad gör han på dagen?
Han sover som om han var död. Han är alldeles blek.
- Är det inte bara sommarvärmen? - Nej.
Och alltså...
Vem är där?
Jaså, det är du, Yasaku?
Åh, Matsuzo! När kom du tillbaka?
Jag hörde att du sov när jag kom, så jag väckte dig inte.
- Har du drabbats av en sjukdom? - Nej.
Jag blir bara trött av värmen. Det är ingen fara.
Jo, alltså... Jag har tänkt att jag måste fråga dig-
-vart du går varenda kväll.
Varför är du ute ända till gryningen utan att säga nåt till oss?
Du måste tala om varför.
Sent varje natt lämnar du templet utan att meddela nån.
Du kan väl åtminstone berätta för mig vad du sysslar med?
Alla undrar vad som står på-
- men jag har sagt till dem att man kan lita på dig.
Hur som helst, det är farligt att gå ut ensam när du inte kan se.
Jag kan säga till Yasaku eller Matsuzo att följa med dig.
Vart är det du går egentligen?
Du kan väl berätta om det?
Ni måste förlåta mig. Det är inget särskilt.
Jag kom ihåg att jag hade ett ärende.
Därför tänkte jag inte på tiden. Jag ska inte göra om det.
- Vad var det för ärende? - Inget viktigt.
Jag är ledsen för att jag har gjort er oroliga.
Jag förstår.
Osho-sama!
- Yasaku, vad har hänt? - Hoichi!
- Vad har hänt med honom? - Han gick precis ut igen.
Va...? Vad väntar du på? Skynda dig och följ efter honom!
Säg till Matsuzo. Tappa inte bort honom! Skynda dig!
- Ta den här. Skynda dig! - Och Matsuzo?
- Kom igen! - Jag kan inte tända den.
- Det vore lättare för en blind! - Skynda dig!
Gå du i förväg.
- Men det är mörkt. - Ja, förstås, det är ju natt!
- Det åskar ju... - Än sen? Sätt fart nu!
Matsuzo!
- Yasaku! - Matsuzo!
Vad sysslar ni med? Leta upp honom!
Vilket håll gick han åt?
- Kanske ditåt? - Han kan inte ha hunnit långt.
Gå ditåt!
Spring!
Yasaku?
Yasaku! Vi måste hålla ihop.
Matsuzo!
Hans Höghet vill att du känner dig som hemma.
Ja, Ers Majestät.
Du spelar så vackert på din biwa.
Varje natt spelar du några av de hundra sångerna-
- ur berättelsen om Heike. Det gör Hans Höghet mycket glad.
Vi är alla mycket glada.
Det är en stor ära.
Som jag har berättat finns det nitton hemliga sånger-
- och sen ytterligare fem utöver standardberättelsen.
Det är svårt att hinna med allihop.
Vilka önskar ni att jag ska framföra i kväll?
- Vad vill ni höra? - Slaget vid Dannoura.
Det är den mest tragiska delen av berättelsen.
Sången om den sista striden, tack.
Om Dannoura.
Då så, Hoichi... De önskar höra sången om slaget vid Dannoura.
Javisst.
Tiden var kommen
Det var i gryningen
den 24 mars år 1185
Genjiklanens och Heikeklanens flottor
seglat mot Dannoura
för att mötas i ett sjöslag
Du... Vi går hem, Matsuzo!
Det här är fruktansvärt! Allt är den där barnungens fel.
Det är inte rätt!
Först sköt de pilar not varandra
Sedan närmade sig Genjiklanens skepp med de snabba strömmarna
och seglade in bland Heikeklanens skepp
De två sidornas flottor drabbade samman
och fartygen täckte hela sundet
som en matta av döda löv i en flod
Och då förklarade general Tomomori
inför de samlade soldaterna:
"Vår klans öde"
"avgöras i det här slaget"
"Vem är rädd för att dö för vår klan?"
"Strid nu som de tappra män ni är"
"Tänk inte på något annat"
Tre gånger upprepade han högt sina ord
"Ni må vara född till kejsare", sa Nii no Ama
"Men er sista stund är kommen"
"Himlen kommer att välkomna er"
"Ropa Buddhas heliga namn"
"Det finns en kejsarstad under vågorna också"
- Hoichi! - Hoichi!
Hoichi!
Med barnkejsaren i sin famn
kastade hon sig ner i det blodiga havet
Hoichi!
Stör mig inte när jag spelar inför en så framstående skara!
Vad säger du? Är du från vettet?
- Han måste vara förhäxad. - Vi går hem. Skynda på.
- Du kommer att dö om du fortsätter. - Kom igen.
Ni blir straffade om ni lägger er i! Släpp mig!
- Lyssna på oss, kom hem! - Släpp mig!
- Låt mig vara! - Kom hem. Det är prästens order.
- Släpp mig! - Har du blivit galen?
Släpp!
Varför berättade du inte det här tidigare?
Stackare!
Du befinner dig nu i stor fara.
De måste ha hämtat dit dig på grund av din musikaliska begåvning.
Men det var inget slott du besökte.
Det var en begravningsplats.
Det är där andarna efter Heikeklanens samurajer bor.
Du har tillbringat dina nätter bland gravarna.
Det har du väl förstått vid det här laget, inte sant?
I natt satt du framför kejsar Antokus grav.
Det som du trodde hände var bara en illusion.
Förutom att du fick besök av de döda.
Så det var en av de dödas själar som kom hit?
Ja. En död själ har varit här.
Och när man en gång har gjort så som de döda vill-
- då har man gett dem makt över ens kropp.
Om du lyder dem igen...
kommer de att förhäxa och döda dig.
Och de kommer ändå att döda dig förr eller senare.
Kommer anden till trädgården i natt igen?
I natt, så fort vi har gått-
- ska du sätta dig på verandan och vänta.
Anden kommer att dyka upp för att hämta dig.
Men vad som än händer får du inte svara.
- Javisst. - Du får inte röra dig.
- Javisst. - Bara sitt stilla och säg ingenting.
Förstår du? Som om du mediterade.
- Ja. - Har du förstått?
Minsta rörelse eller ljud, så kommer du att slitas i stycken.
För att undvika deras hämnd måste du hålla dig lugn-
-och inte tänka på att ropa på hjälp.
Det finns ändå ingen som kan hjälpa dig.
Du får absolut inte säga nåt. Förstår du?
Ja.
Om du gör som jag säger kan det finnas hopp för dig.
Jag ska inte röra mig eller ge ljud ifrån mig.
Har du förstått?
- Vad som än händer... - Jag lovar. Jag ska inte.
Donkai, har du skrivit hjärtsutran över hela hans kropp?
Från ansiktet till fingertopparna, till och med på fotsulorna.
Bra.
Skydda mig, Buddha.
Hoichi!
Han svarar inte. Det duger inte.
Var håller han hus? Jag måste undersöka saken.
Vad nu? Biwan är här.
Men biwaspelaren syns inte till...
Ett öra?
Jag förstår varför han inte svarar.
Han har ingen mun att svara med.
Det enda som finns kvar av honom är hans två öron.
Det är mycket märkligt.
Nåväl...
Jag ska ta med öronen till min herre som bevis.
Ja, de blir ett bevis på att jag har utfört mitt uppdrag.
Det är blod!
Osho-sama!
Spåren leder mot den bakre porten.
Hoichi!
Hoichi, är du där?
Hoichi!
Du milde!
- Fort, torka upp det. - Ja.
Vad har hänt med Hoichi?
- Han fick öronen avslitna. - Va?
Öronen?
Men varför öronen? Blev båda två avslitna?
- Donkai. - Ja!
Äter spöken öron?
Det är inte torkad bläckfisk!
Det var vi som gjorde ett stort misstag.
Jag trodde att jag skrev överallt på hans kropp.
Vi verkar ha glömt att skriva på öronen.
Jag ber om ursäkt!
Det kvittar vad man säger. Öron växer inte ut igen.
Jag borde ha sett till att det blev ordentligt gjort.
Det var vårdslöst av mig.
Jag trodde aldrig de skulle ta hans öron.
Det kan inte hjälpas nu.
- Vi kan bara försöka läka hans sår. - Ja.
Men upp med hakan.
Hotet är över nu. Han förlorade sina öron men fick behålla sitt liv.
- Så vi får inte fler besökare? - Nej, de kommer aldrig mer hit.
Vi önskar lyssna på den berömde öronlöse Hoichi spela biwa.
Min herre fick höra talas om den märkliga berättelsen.
Han betalar generöst.
Han befaller Hoichi att följa med mig.
Det kom en till!
Med ett helt följe.
Nu kom en kvinna med ett följe!
- Hur vet man vem som är verklig? - Kanske finns spöket bland dem.
Hoichi... Det är nog bättre att tacka nej.
Nej.
Så länge jag lever...
tänker jag spela biwa.
I djupet av min själ ska jag sörja...
för de tusentals själar som inte får ro.
Det var många som skickade pengar och presenter som tack till templet-
- och öronlöse Hoichi blev en förmögen man.
ÅR 1900
I gamla japanska böcker-
- finns det av nån underlig anledning oavslutade berättelser bevarade.
Varför har man behållit dem fastän de saknar slut?
Kanske var författaren lat.
Kanske bråkade han med förlaget.
Eller kanske blev han plötsligt kallad från sitt lilla skrivbord-
-och kom aldrig tillbaka.
Kanske stoppade dödsguden hans penna mitt i en mening.
Hur som helst finns det ingen som vet svaret.
Jag ska nu återge en sån berättelse...
Det var i dag för 220 år sen.
Nyårsdagen 1684.
I EN KOPP TE
Det var när guvernör Nakagawa från Sado gjorde ett nyårsbesök.
Han stannade med sitt följe vid sina förfäders grav i Hongo i Edo.
Då börjar du för natten.
- I morgon bitti avlöser jag dig. - Ja.
Jag heter Heinai Shikibu. Jag träffade er i dag för första gången.
Ni verkar inte känna igen mig.
Jag känner er inte.
Var snäll och berätta hur ni tog er in i det här huset.
Ni påstår alltså att ni inte känner igen mig?
Jag har inget minne av er.
Dessutom skulle vakterna inte släppa förbi er-
-om ni dyker upp oanmäld.
Jag tycker att ni borde känna igen mig.
I morse gjorde ni mig illa utan anledning!
En inkräktare!
Kom ut, allihop!
Vi har en inkräktare!
Kom ut, allihop!
Kannai.
- Ingen okänd har kommit eller gått. - Men jag såg honom...
- Ingen här vet vem Heinai Shikibu är. - Men jag stack honom i halsen.
- Dog han? - Nej, underligt nog inte.
Vi hittar inte ens en blodfläck.
Kannai!
Det låter underligt, men han gick ljudlöst genom väggen.
Genom väggen?
Så han dog inte, och han försvann in i väggen?
- Utan ett ljud? - Ja.
Inte konstigt att vi inte hittar honom.
Han försvann ju genom väggen.
- Du är kanske trött och såg i syne? - Nej, jag såg honom.
Mannar!
Mannar! Åt vilket håll flydde inkräktaren? Vet ni inte det?
Han måste vara otroligt snabb.
Ska du inte gå till sängs, käre storebror?
Det är sent.
- Vad gör mor och far? - De gick precis och lade sig.
Skulle du kunna be tjänarna att komma med lite sake så att jag kan sova?
Tänker du fortfarande på i går natt?
Nej, jag har inte tjänst i natt och vill sova gott.
Ursäkta mig...
- Vad är det? - Vi har besök.
Va?!
Vem? Var?
I entrén.
Så här dags?
- Vad gäller det? - Tja...
Man önskar tala med er en liten stund.
- Hur var namnet? - Jag vet inte. De var tre stycken.
Det är jag som är Kannai.
Jag heter Bungo Matsuoka.
Jag heter Kyuzo Dobashi.
Jag heter Heiroku Okamura.
Vi arbetar för Heinai Shikibu.
Heinai Shikibu?
Just det.
När vår herre besökte er i går högg ni honom med ett svärd.
Han blev svårt skadad och måste till en varm källa för att läka sitt sår.
Jag beklagar.
Men den 16:e nästa månad kommer han att återvända-
- och hämnas för det som ni har orsakat honom...
Era jävlar...!
"Och sen..."
Här avbryts den gamla berättelsen.
Jag har inte sett honom gå ut.
Han har skrivit hela dagen.
Jag gjorde en brådskande beställning. Jag är förläggare.
Jaså?
- Han borde inte ha gått ut. - Säger ni det?
Jag ville önska honom gott nytt år.
- Vill ni vänta på honom här inne? - Ja.
Jag kan föreställa mig flera möjliga slut-
- men inget av dem skulle tillfredsställa er fantasi.
Jag föredrar att låta er själv fundera ut vad som händer-
-om man slukar en människas själ.
Mannen som hade slukat en själ...
SLUT